NETFLIX PRESENTERER
Løst basert på en historie av Denis Diderot
Madame de Monthabor, Madame de Choisy, Grevinnen av Lubac,
Baronessen av Courcelles, hennes guvernante og stuepike...
...Markise de Montaigu, hennes datter og andre datter,
Lady Mary Wortley
og hennes venn, hvis navn jeg har glemt, men ikke hennes fjes.
Og jeg glemte Markise de Saint Méran og Madame de Volnay.
Bare et lite utvalg av Deres samling
som har nådd meg her, avskåret fra samfunnet.
Marki,
hva om mitt navn havner på listen over Deres erobringer?
Nyt mitt vennskap og glem innfallet.
De dømmer meg for lett.
Er ikke Deres filosofi basert på letthet?
Hvordan kan man resonnere
og unngå overtro, illusjoner og selvtilfredshet
uten et eterisk, smidig og muntert sinn?
Hvorfor slik ustadighet i en mann med slik logikk?
For ærlighetens skyld.
Fikk ærlighet Dem til å forføre alle de kvinnene?
Jeg forfører ingen. Jeg blir alltid forført.
De er så følsom, marki.
Var det ærlighet som overtalte dem til å følge Deres ildfulle følelser?
Jeg overtaler ingen.
Jeg uttrykte bare følelsen de vekket i meg.
Men er det ikke rart at Deres edle følelser
alltid forsvinner noen dager senere?
Naturen er ustadig.
Ellers er den uærlig.
Naturen har gjort meg likegyldig til kjærlighetens opprør.
Det virket som et forutsigbart og kjedelig skuespill.
Stakkars marki. Så trist.
Blir De noen dager til på tross av min likegyldighet?
Så lenge De tillater det.
De vil gå lei, marki. De kommer til å gå lei.
Vi får se. Vi observerer det sammen.
God morgen, marki.
Oppe allerede?
God morgen, madame.
Elsket De Deres avdøde ektemann?
For et spørsmål. Selvsagt, marki.
Elsket De ham?
Slik en hustru skal elske sin mann.
Ektepar utvikler iblant ekte følelser.
Jeg var faktisk glad i ham frem til bryllupet.
Så ble det bare bekymringer.
Angrer De på ekteskapet?
Vil De vite hva jeg synes?
Jeg synes det er synd at ekteskap er tilgjengelig
for uforberedte sjeler.
På samme måte som man lærer seg oppførsel og latin,
bør man lære om livet som ektepar før man gifter seg.
Kun kjærlighet kan lære en det.
Da blir jeg aldri klar for ekteskap.
Har De aldri villet elske og bli elsket?
Virkelig elsket.
Som barn, jo.
Fra ung alder observerte jeg de som sa de var forelsket,
men jeg forsto at de bare lot som
for å overbevise verden og dermed seg selv.
Jeg tror bare på vennskap.
Kjærlighet blandet med kjødet blir skjørt og såres lett.
Hvordan kan De kjenne kjærlighet hvis De aldri har sett det?
Jeg har opplevd kjærlighet på sitt mest ekte.
Tante og onkel, som oppdro meg, levde i slik harmoni
at det var som om de ble ett.
Fra ung alder, selv uten å innse det...
...ga de næring til min sjel.
Hvorfor har De da hatt så mange forhold uten konsekvenser?
Fordi...
...jeg etter hvert møte trodde jeg så...
...om så bare i et øyeblikk, et glimt av idealet.
Et ideal jeg aldri har gitt opp
og som vil utarme mitt liv til det er fullbyrdet.
-Må jeg synes synd på Dem? -Nei.
Jeg lever i håpet...
...og det vokser hver dag med Dem.
Gir jeg Dem håp?
Så morsom De er, marki. Man sier noe og De hører noe annet.
Selv om jeg ikke blir lei av Dem og deres livlige fantasi,
blir jeg lei av å prøve å stoppe besettelsen i hodet Deres.
Ikke i hodet.
I hjertet.
Hvem vet hvor hjertet skjuler seg?
Deres er så vittig at man aldri vet.
Madame, før Deres menn plasserer stolene,
ta en siste titt på utsikten...
...der naturen uttrykker seg uten oss...
...overlatt til seg selv.
Sett stolen der.
Se.
Ser vi ikke for oss noen sitte der og tenke?
Aner vi ikke at meditasjonen antar naturens farger?
Vi ser ikke lenger naturen, men menneskets møte med den.
De har rørt meg, marki.
Men hvorfor ba De om to stoler når det holdt med én?
Fordi demonstrasjonen ikke er over.
Sett den der.
Får ikke disse to stolene oss til å se for oss to stykker...
...som sitter stille side om side...
...med sjeler som iakttar naturen...
...forent av et bånd like hellig som naturens uforstyrrelige ro?
Jeg traff markien.
Blir han mye lenger?
Jeg vet ikke.
Han har ikke forlatt slottet på fire måneder.
Ikke en eneste middag uten ham.
Han har blitt tilkalt flere ganger, til Paris og slikt,
men han har valgt å bli her
uten tanke på det fraværet koster ham.
Og han fortsetter å beile til Dem med stor vigør
for å vise sin kjærlighet.
Ja.
Han er for stolt til å dra tilbake uten å ha erobret sitt bytte.
De er tankefull.
Har noe av smigeren fungert?
Tar Deres venn feil?
La oss skifte emne.
Kom jeg helt fra Paris for hemmeligheter?
Husk at vårt vennskap avhenger
av samtalenes oppriktighet.
Har han brutt båndet vi har hatt siden barndommen?
Nei, kjære, men jeg vet hva De synes om markien.
Betror jeg meg til Dem, kan De bli støtt.
De vet hva Deres mening betyr.
Betyr det at De har gitt etter for markien?
Jeg har ikke gitt etter for noen.
Jeg tror Dem.
Men... hvor kommer da uroen fra?
Kjære,
markien De kjente i Paris er en annen enn han
som har vært her de siste månedene.
Man kan endre seg. Jeg har sett det dag for dag.
En som ham kan forkle seg for å få det som han vil.
De kjenner meg best. Tror De jeg er så naiv?
Madame, så fint å gi meg noe på fødselsdagen min.
Det er på moten i England.
Det slår nok ikke an her, men jeg er smigret.
Takk, madame.
Kjære marki, det har gått nesten seks måneder
siden De trakk Dem tilbake og forsømte forretningene.
Idag, idet De blir et år eldre, tenker De ikke mer på tiden
og hvilken galskap det er å være her så lenge?
Det er livet frem til nå jeg ser som galskap.
Ansiktet Deres vekket forstanden, og selskapet styrket den.
Marki, De har vært bedre til å smigre.
Ærlighet er ofte klossete.
Det følger ikke samme vei...
...som forførelse.
Det er sårbart og uskyldig,
og sliter med å bære det rene i oss.
En dag vil De savne samfunnet.
Det kjeder meg.
Ensomhet også.
Jeg har mitt samfunn.
Det som dannes av en mann og en kvinne som elsker hverandre.
Hvis De finner en slik kvinne.
Jeg lar meg selv håpe, madame.
Hva er håpet bygget på?
Bevisene De gir meg.
Jeg?
Selvsagt. Hver dag styrker Deres selskap følelsene mine.
De kommer til å bli steinharde.
-De gjør narr. -Unnskyld.
Nei, jeg...
Det er kanskje dumt, men jeg elsker å se Dem smile.
Drømmer De fortsatt om at jeg overgir meg?
Mer enn noensinne.
Hvordan klarer De å være så tålmodig?
Jeg trener min tålmodighet til å motsvare min utålmodighet.
Jeg må gratulere Dem med Deres selvbeherskelse,
og for å aldri stjele et kyss.
Jeg vil ikke støte Dem
og for alltid miste gleden av Deres selskap.
Svært fornuftig resonnement for en lidenskapelig mann.
Er jeg for fornuftig?
Sa jeg det?
Nei, men...
Men...?
Mener De...?
Jeg sier ikke mer.
Min venn.
Hallo, madame.
Hallo, marki.
Madame, jeg vet at De er markiens venn.
Ikke la min tilstedeværelse hindre Dem i å snakke fritt,
så la meg forlate deres selskap.
Takk, marki.
Jeg kan angre på Deres fravær.
Jeg vil ikke belemre Dem med anger.
Jeg skal gå en tur.
Men naturen blir bare et ekko av Deres ynde.
Min naturlige tilbøyelighet for mistro er borte.
Den lot meg skille sannhet fra usannhet.
Nå som den har ført meg hit, er jeg fri.
For en lidenskap, min venn.
Ikke all lidenskap er lik.
Vår er intens uten overdrivelse.
Våre følelser er like fulle av ømhet som fornuft.
Hva er nytt i Paris?
Ingenting som påvirker Deres rolige liv.
De hadde ikke brydd Dem om hele Paris snakket om Dem og markien.
De har rett. Er det tilfelle?
-Vil De vite det? -Ja, mor meg, kjære.
Nå som det er kjent, morer alle seg
med å vedde på hvor lenge De har igjen med markien.
Kjærlighet fornærmer de som ikke har det.
Snakker de bare om oss?
Jeg kan fortelle Dem noe trist.
Gjør det.
Jeg vil ikke at min lykke skal skjule verdens onder.
Husker De Madame de Joncquières?
Hun bodde ikke langt unna meg.
Datter av en baron og en grevinne,
men hun ble født utenfor ekteskap, så hun hadde ingen tittel.
Hun ble forført av en hertug...
...og trodde det ville redde henne.
Men han lurte henne med et falskt ekteskap.
Hun fødte en datter.
Hun gikk til sak,
men siden hun hadde mindre innflytelse,
tapte hun og ble ruinert.
Siden har vi ikke hørt fra henne.
Jeg husker det.
Skal det være en påminnelse om visse menns forræderi?
Å nei, madame.
Jeg sier det fordi en av tjenerne mine så henne.
Hvor er hun nå?
Et så elendig sted at De ikke kan forestille Dem det.
En slags syndens bule
der menn møtes for å spille og spise middag.
Vanligvis blir én eller to gjester igjen
og tilbringer natten med henne eller datteren.
Hvor gammel er datteren?
Kanskje 15 eller 16.
Pikens skjønnhet er visst enormt raffinert, men...
...så bortkastet i slik nedrighet at ingen ser det.
Så forferdelig når ulykken rammer de som har levd i våre kår.
Jeg synes språket har rett
i å bare skille "lykke" og "ulykke" med én bokstav.
De tar feil.
Kortvarig lykke kalles nytelse.
Vi må snart kappe ned trærne
så skyggen ikke hindrer veksten.
Tenk at treet vil leve lenger enn oss
og kanskje være eneste vitne til vår forening.
De lytter ikke. Tankene Deres er et annet sted.
Beklager, madame. Tankene mine hindret meg.
Hva er dette for tanker som holder meg fra Dem?
De vil nok mishage Dem også.
La oss være misfornøyde sammen.
Vel...
Det er forretninger i Paris.
-Kan De ikke sende en delegat? -Ikke denne gangen.
Jeg hadde glemt det hvis det ikke var store summer.
Ikke bli opprørt, marki.
Dra og ordne opp i det så raskt som mulig.
Lar De meg forlate Dem her i noen dager?
Hva er noen dager mot tiden vi har igjen sammen?
Trenger De min tillatelse?
Føler De Dem bundet av min autoritet?
Jeg kan klage.
De har rett, og når jeg forlater Dem,
skal jeg glede meg til å se Dem igjen.
De har fortsatt ikke fortalt om reisen.
De har ikke gitt meg sjansen.
Tilgi meg. De skal få sjansen.
Jeg tenkte på Dem.
Og når De ikke tenkte på meg?
Da tenkte jeg på bena Deres.
Marki...
Når De ikke tenkte på bena mine?
På ryggen Deres.
-Ryggen min? -Ja. Jeg elsker den.
Ikke tøys. Fortell.
Jeg tenkte på navlen Deres.
Hysj. Det må ha vært mer på turen.
Ja.
Tusen ideer om bygg.
Bygg?
Er ikke markien hos Dem?
Han er i Rouen.
Han har smaken på forretninger og reiser mye.
Jeg vet hva De tenker.
Jeg tviler ikke på hans troskap. Han tenker på det han gjør.
Han arvet en stor sum.
Han visste ikke hva han skulle gjøre med dem, så han ville bygge rekkehus
for ettertiden.
-Er De ikke bekymret? -Absolutt ikke.
De merker kanskje litt tretthet.
Helsen min har vært litt skjør.
Blir du ikke opprørt av markiens reiser og laden?
Absolutt ikke.
Går De og markien altså like godt overens som før?
Absolutt.
Har ingenting, selv ikke tid, endret deres følelser?
Ingenting. De blir bare sterkere og dypere.
Tilgi meg mine mistanker.
Det kan hende, kjære venn...
...at jeg begynner å misunne Dem.
Misunne meg?
Må jeg ønske Dem det som hendte med meg?
Dessverre tillater ikke min overforsiktige natur det.
Min stahet lar meg ikke overgi meg og tvinger meg til å belære andre.
Men hva kan jeg lære bort når jeg ikke har smakt noe?
Menn har forstått det. Ingen beiler til meg.
Jeg har beskyttet meg så mye at ingenting kan hende meg.
Å kjære...
Stoltheten min lar Dem tro at ingenting er endret
mellom markien og meg.
Men vi er for ærlige. Jeg kan ikke skjule mitt opprør.
For to år siden sa du at markien ville forlate meg i én dag, så to,
og litt etter hvert ville forretningene komme oftere,
og etter hvert ville han ikke si noe,
sette seg i stolen, snakke med hunden
og falle i søvn.
Deres spådommer stemte.
Si hva som har skjedd.
Jo mer lidenskapelige vi er,
desto mer overdriver vi den minste ting.
Kjenner du arkitekten Claude-Nicolas Ledoux?
Ja.
Han skulle bo her i en måned. Han ble i tre.
Han skulle jobbe med markiens prosjekter.
Det ville bli enklere å diskutere visse viktige anliggender.
Først spiste vi lunsj med Ledoux.
På ettermiddagen snakket markien med ham en stund.
Men snart spiste vi alle måltider sammen.
Jeg ble ekskludert fra samtalene fordi de var så opptatt av prosjektene.
Markien var ved arkitektens side fra morgen til kveld.
Vennskapet var så intenst at jeg ikke eksisterte.
Da Ledoux reiste...
...trodde jeg markien ville bli mindre fjern, men nei.
Han fortapte seg i brev, bøker og Gud vet hvilke dype tanker...
...som gjorde at kjærtegn ikke påvirket ham.
Han snakker bare til meg når han må dra
for å ta seg av gesimser, piper, vinduer og fliser.
Ikke vær bekymret, kjære.
Stol på meg.
Det du beskriver er alle ekteskaps skjebne.
Ingen slipper unna.
Lidenskap varer nok ikke.
Markien lovet ikke å elske meg med vanlige følelser.
Det hadde jeg ikke utstått.
Ta Dem sammen, madame. Frykten er ubegrunnet.
Markien beiler ikke til en annen kvinne.
Før De plager Dem selv må De finne en måte å høre med ham på.
De vil nok bli beroliget.
Drømmer De, min venn?
De drømmer også, marki.
Det er både sant og trist.
Hva er galt?
Ingenting.
Jeg tror Dem ikke, madame.
Kom.
Fortell.
Blir De lei når De er borte fra forretningene?
Nei, men det er dager...
Da man kjeder seg.
De tar feil.
De tar virkelig feil.
Det er bare en slik dag da man kjeder seg.
Min venn...
Jeg har villet si noe en stund, men jeg tror det vil bekymre Dem.
De? Bekymre meg?
Kanskje.
Himmelen er vitne til min uskyld.
Det skjedde uten at jeg visste det, ved en forbannelse.
Det er noe hele menneskeheten blir utsatt for,
siden jeg ikke unnslapp det.
Kommer det fra Dem?
De skremmer meg, madame. Hva er det?
Marki, det...
Beklager. De vil bli trist.
Det er nok best om jeg tier.
Nei, madame.
Har De en hemmelighet?
Er ikke vår første regel å blottlegge våre sjeler?
Har De ikke lagt merke til at min munterhet er borte?
Jeg har mistet appetitten. Jeg spiser og drikker fordi jeg må.
Jeg får ikke sove.
Om nettene spør jeg meg selv: "Er markien mindre elskelig? Nei.
Har De noe å klage på? Nei.
Er der mistanker om forhold? Nei.
Har hans ømhet blitt mindre? Nei.
Hvorfor har ditt hjerte endret seg når din venn er den samme?
For det har det.
Ikke nekt for det.
Du venter ikke på ham med samme utålmodighet.
Du finner ikke samme glede i å se ham.
Bekymringen da han var forsinket,
følelsen ved lyden av vognen da han kom og han ble annonsert...
Du føler den ikke."
-Hva, madame? -Kjære marki,
De er den samme, men Deres venn kan ikke nekte for...
...at kjærligheten er borte.
Det er en forferdelig oppdagelse, men likevel ekte.
Madame, De...
De er en utrolig og unik kvinne,
helt ulik andre kvinner.
Deres åpenhet og ærlighet forvirrer meg.
Jeg burde dø av skam.
Hvor stor De er og hvor liten jeg er.
De sa det først, men jeg var først skyldig.
Oppriktigheten inspirerer meg.
Jeg ville vært et uhyre hvis jeg ikke tilsto
at jeg har samme historie, ord for ord.
Jeg har tenkt alt De sa.
Men jeg sa ingenting.
Jeg led.
Jeg vet ikke når jeg tør å snakke.
-Er det sant, min venn? -Ingenting er mer sant.
La oss gratulere oss selv
for å ha mistet de skjøre følelsene som knyttet oss sammen.
Så uheldig det hadde vært hvis min kjærlighet besto
mens Deres hadde opphørt.
Å, madame,
De har aldri vært så vakker og sjarmerende som nå.
Og hvis min erfaring ikke hadde gjort meg så forsiktig,
hadde jeg trodd at jeg elsket Dem mer enn før.
Hva vil skje med oss, marki?
Madame, vi vil fortsette å treffes
og nyte fordelene ved et kjært vennskap.
Vi slipper bekymringene og problemene...
Unnskyld antrekket og ubehaget.
Jeg ville ikke ha kommet hvis ikke Deres tjener hadde insistert.
Min skjebne er slik at jeg har råd
til å unngå folk av Deres status, siden jeg ser meg selv
som uverdig Deres blikk.
Jeg skal ikke kjede Dem med mine problemer.
De kjeder meg ikke.
Jeg lytter, madame.
De vet kanskje at jeg kommer fra et uheldig forhold.
Min mor var Grevinne de Demontoy og min far var Baron Obolensky.
Jeg vokste opp uten foreldre, men fikk god utdanning.
Jeg var svært ung da Hertugen av Grimaud ba om min hånd.
Jeg var reddet.
Men han lurte meg med en falsk seremoni.
Snart hadde jeg et barn, men ingen mann.
Min feil var å kreve rettferd, og jeg brukte det jeg hadde til det.
Men siden han hadde større innflytelse,
tapte jeg saken.
Nødvendighet følger ingen lov. Min datter og jeg måtte leve.
Vi sees nå som foraktelige kvinner.
Hvor er hun? Ble hun ikke med, slik jeg ba om?
Kom hit, mademoiselle.
Sitt her.
Unnskyld.
Sitt der.
Reis Dem og kom til meg.
De har vakkert hår.
Takk, madame.
Kan du løfte det?
Ja, madame.
Nakken Deres er beundringsverdig.
Takk, madame.
Madame, det overrasker meg at et så yndig vesen ikke finner
et bedre hjem enn det dere for tiden har.
Jeg viste henne frem under og etter rettssaken
blant sorenskrivere, biskoper, embetsmenn og finansmenn.
De lekte med henne en stund før de forlot henne.
Det er ikke hennes skjønnhet eller raffinerte natur.
Hun er yndig, men...
...hun er ingen libertiner,
og har ikke talent for å tenne blaserte menn.
Er hun en ærlig kvinne?
Sett bort fra vårt yrke...
...svært ærlig.
I noen måneder vil deres liv være asketisk,
men det vil ikke vare, og jeg lover dere en god belønning.
Diskuter det.
Si ifra hvis mine krav ikke kan oppfylles.
Jeg blir ikke støtt eller overrasket.
Vi er så smigret av Deres tillit
at Deres krav er en mulighet for oss til å takke Dem.
Klærne passer Dem.
For å kunne tilpasse Dem Deres nye liv, møtes vi igjen om noen måneder.
For en herlig dag. Alt er så skjønt.
Luften, vinen vi drakk,
det skjøre sollyset, og selvsagt Deres selskap.
De sier "selvsagt", som om De bare er høflig.
De tar feil, markise.
De hadde nok foretrukket skjønnere selskap enn meg
for å avrunde samlingen,
slik som Madame de Bailly.
Jeg treffer henne ikke lenger.
Tilgi meg.
Jeg hadde glemt at forholdet hadde vart i to uker.
Sist nevnte De en ung italiensk grevinne.
-Fortalte jeg om grevinnen? -Ja.
Har hennes sjarm mistet påvirkningen?
Ja. Da hun henga seg til meg.
Det var svært pinlig.
Det var det nok.
Beklager, stakkars marki. De er alene med en gammel venn.
Ikke si det.
Hva er bedre enn vennskap og mer perfekt enn vårt?
Vi har ingen problemer. Våre hjerter er åpne.
Vi trenger ikke å skjule noe.
-Vil De sitte? -Nei, la oss fortsette.
Hvor var vi?
Jeg roste vennskapet. Men det er bare jeg som liker det.
Slutt å be om medhold, marki. Er jeg ikke her med Dem?
Hva sier De om en opera eller en komedie i ettermiddag?
Det er ingenting vi ikke har sett her.
Hvorfor stenge oss inne på en så perfekt dag?
Tar jeg ikke feil...
Jeg tror det er dem. Ja, det er det.
Kjenner De meg igjen, madame?
-Er det Dem, madame? -Ja, det er meg. Hva har skjedd med Dem?
-Det var lenge siden. -Har De ikke hørt om vår ulykke?
Vi ble tvunget til å leve på en måte som passet våre kår.
Jeg har ikke hørt noe.
En ulempe ved fattigdom er mistroen det skaper.
Den unge damen har vokst.
Det gjør meg gammel.
Da hun kom til Paris, var hun bitteliten.
Men De har ikke endret Dem.
Tiden må ha glemt Dem.
Det tror jeg ikke. Men De er snill.
La oss spasere.
Dette er min venn Marki des Arcis.
Han vil ikke plage oss.
Madame,
jeg forstår at man kan være fattig, slik mange menn og kvinner er.
Men å gå fra overflod til armod... Å måtte finne seg i det
og finne glede i det...
Jeg angrer ikke i dag.
Et liv viet til fromhet virker mindre begrensende enn til høflighet.
Jeg tror Dem. Mer enn De kan tenke Dem.
Jeg respekterer Dem så høyt.
Ikke ha for mye respekt, madame.
Troen belønner oss mer enn De kan tenke Dem.
Livet vårt er ikke noe offer,
men en velsignelse.
Vi må gå, madame.
Så snart?
Vi må i kirken. Vi kan ikke bli lenger.
Gå. Jeg vil ikke forsinke dere.
Vel, marki? Hva vil De gjøre?
Ingen forestilling? Sikker?
Hvem var de?
Jeg kjente moren for lenge siden.
Hun giftet seg med en gambler som tapte alt og døde.
Hun var alene med sin unge datter.
Fattigdom og skam fordrev henne fra sosieteten.
Men hun angrer visst ikke.
Libertinerne ler, men religion er bra.
Ja. Spesielt for de uheldige.
Det gir moren og datteren æren tilbake.
Er ikke det Hertug de Beauregard og hans hustru?
Vi må hilse på dem.
Kom.
-Markise? -Ja.
-Det er noe jeg ikke forstår. -Kan jeg bistå Dem?
Med et slikt ansikt kan hun få alt hun ønsker.
De snakker om...?
Deres venns datter.
Er hun så vakker?
Jeg så kun barnet fra så lenge siden.
Hun har ansiktet til en av Rafaels Madonnaer.
Med et slik ansikt, burde hun ikke få en bedre posisjon?
Så fælt av en mor å gi barnet den skjebnen.
Beskjedne midler kan være bedre enn skammelig rikdom.
Hva er det?
Jeg kjenner dem, Marki.
Å nei, madame.
Hvis De tror jeg fristes av den fromme piken,
kjenner De meg ikke.
Jeg tror ikke noe.
Jeg moret meg med tanken på at religion kunne friste det.
Men uansett vil De glemme henne om et par uker...
...som den italienske grevinnen.
Mine damer.
God morgen.
Det er tidlig. Fikk De ikke sove?
Jeg får ikke sove mer.
Bekymrer noe Dem?
Deres venners situasjon.
-Er De fortsatt bekymret? -Jeg har så lite å tenke på
at det minste bekymrer meg.
Og byggeprosjektene?
De klarer seg uten meg.
-Har De truffet dem igjen? -Hvem?
Vennene Deres.
-Nei. -Det er for galt.
De er rik. De er i nød.
De kan jo invitere dem til et måltid iblant.
Jeg har invitert dem ti ganger til ingen nytte.
De nekter å komme.
Det passer dem ikke å ferdes i sosieteten.
Overflod fører til synd.
-Kan vi ikke hjelpe dem? -Trenger de vår hjelp?
Er ikke religion til hjelp?
De bekymrer seg for vår skjebne og ber for vår frelse.
Nekter de hvis jeg sender dem 20 Louis?
Sikkert.
Hvorfor godta fra Dem noe de nekter fra meg?
Hvorfor nekte en venns hjelp?
Marki, vi kan ikke forstå de frommes samvittighet.
Så jeg kan ikke gjøre noe for å hjelpe dem?
Nei, marki.
Det er fælt.
Ja, det er ordet.
Å nei.
Markise.
En pike jeg har sett én gang...
Og aldri får se igjen.
Madame,
siden De er min venn,
må jeg tilstå noe. Jeg skjulte en hendelse.
En hendelse?
I kongens hage...
...mens De snakket med moren, gikk jeg ved siden av henne.
Jeg klarte ikke å unngå å stirre på henne.
Men hun snudde seg vekk og så ned.
Men så...
...på slutten av samtalen...
...møtte hun blikket mitt. Og...
For en innsikt, madame.
Blikket hennes...
...så beskjedent og oppriktig...
Et dypt blikk,
fritt for koketteri og konvensjon.
Et blikk...
...fylt av en sannhet...
...som ikke kan tolkes.
Så De alt det?
Hvor lenge så hun på Dem?
Jeg vet ikke.
Kanskje ikke...
...et fullt sekund, men...
...det lengste sekundet man kan tenke seg,
et uendelig sekund som fortsatt gir resonans.
Marki.
Fantasien Deres forbløffer meg.
En ung kvinne blir flau over Deres overtramp,
ser opp, og De har utrolige drømmer.
De, en fornuftens mann,
en epikureer som tror at vi består av atomer.
Det er det fornuften sier meg, madame.
Men et blikk har aldri virket så ekte.
Deres "aldri" varer like kort som Deres "alltid".
Det vet jeg.
Kanskje samlingen Deres mangler en from kvinne.
De har nok rett.
Og likevel...
Vær på vakt, Marki.
Ikke bland piken med de De kjenner fra før.
Hun kan ikke fristes, forføres eller kontaktes.
De vinner ikke.
Tro meg,
hvis De vil spare Dem for lidelse, glemmer De piken.
Min venn.
For en galskap.
Uansett er planen uheldig.
Hvorfor det?
Hvorfor skal markien knytte seg til denne piken
og ikke en annen?
Fordi han ikke klarer å motstå det som motstår ham.
Ga jeg opphav til følelser, var de proporsjonale til motstanden.
Kjærligheten vokser jo når det vi begjærer unngår oss.
De virker svært sikker.
Hva om jeg sa at markien er her hver dag
for å høre om jeg har nytt om piken og hennes mor?
Jeg ventet ikke at markien skulle være så enkelt bytte.
Uansett frykter jeg at...
Deres bestrebelser er overdrevne.
Mine bestrebelser er mindre enn smerten markien påførte meg.
Vær ærlig.
Var du ikke klar over hans ustadige natur?
Hvorfor være sint på en uærlig mann når naturen har gjort ham slik?
Hadde det ikke vært greit å la uærligheten streife?
Min vrede er fylt av rettferdighet.
Jeg vil ikke ha hevn.
Jeg er det kvinnelige kjønn
og han det mannlige.
For å være rettferdige, må våre hjerter
være rene og uten bitterhet.
Madame...
...jeg drives av renhet.
Hvis ingen prøver å forbedre menn...
...hvordan kan samfunnet bli bedre?
Det virker urettferdig å håpe på andres lidelse.
Åpne øynene og se mennesket, min venn.
Bare smerte lar sjelen se sine feil.
Så det er godhet han skal lide under?
Ja.
Jeg vil opplyse ham.
Madame...
Hva er galt?
Snakk til meg.
Er det en kvinne?
Det er en kvinne.
Elsker De henne uten at hun elsker Dem?
Forhold er alltid slik.
Den ene elsker for meget og den andre ikke nok.
Min far sa at naturen misliker likhet og liker å plage oss.
Den ene har mer og den andre mindre. I alle verdener og saker.
Selv i glede.
Her er en lek.
Lukk øynene og tenk på henne.
Tenk at De er sammen med henne.
At... jeg er henne.
-Prøv nå, marki. -Nei, det går ikke.
Jeg kan ikke gjøre det med henne.
Det hadde fornærmet hennes renhet.
En helgenaktig kvinne er fortsatt en kvinne.
Ikke henne.
Hallo, marki.
De har det visst bedre enn i går.
Jeg var redd De hadde blitt syk.
Se på dette maleriet. Det hadde vel passet hos Dem?
Er ikke sauene sjarmerende?
Nei, jeg har ikke noe nytt.
Kan jeg få portrettet hennes, madame?
For en tanke. Jeg tror De må hvile mer.
Jeg så henne bare én gang
og har bare et vagt bilde i mitt sinn.
Vagheten plager meg, madame.
Å ha et godt portrett
kan kurere min overdrevne fantasi.
Kanskje noe ufullkomment kan trøste meg over å aldri få se henne igjen.
De drømmer, marki.
Hvordan kan hun bli malt når hun skjuler ansiktet sitt?
Det er absurd at religionen tvinger naturens perler
til å skjule seg. Noe så brutalt.
Pass på hva du sier. Folk blir støtt av mindre.
Jeg blåser i de som lever for å dø på en god måte.
Monsieur, er De sikker på at de kan holde foredrag
og tale libertinernes sak?
De har gått rundt som en syk hund i ukevis.
Jeg vil glemme henne.
Jeg har prøvd alt.
Jo mer jeg prøver, desto mer husker jeg.
Gjør meg én tjeneste, madame.
-Hva, da? -Ha medlidenhet.
Jeg vil se henne igjen.
Det er vanskelig.
Jeg vil ikke miste vennskapet ved å hjelpe Dem.
Å nei.
Ikke forlat meg.
Da vet jeg ikke hva jeg gjør.
De er kjære for Dem. Spar dem for min galskap.
Jeg finner dem.
Jeg finner dem om jeg må sende ti, 20 eller 100 mann.
Jeg tvinger meg inn. Jeg vet ikke hva jeg gjør.
Vokt Dem for min voldelige tilstand.
De har rett.
Jeg skal gjøre noe for deres skyld.
Jeg håper De vil gi meg tid, marki.
Så lite jeg kan, madame.
Så lite jeg kan.
Takk.
Takk, min venn.
Mine damer. Bare sitt. Spis.
Drikk mer vin for å trøste dere for alt dere har forsaket
i dette botslivet.
Nyt markiens fravær.
Hans utålmodighet kan få ham til å komme tidlig.
Jeg gleder meg til å se hva han setter i stand.
Uansett vil jeg nok sette pris på dere.
Vi har forberedt oss i flere dager.
Vi skal gjøre vårt beste.
Klærne passer Dem så godt
at det er vanskelig å tenke på...
Markiens vogn nærmer seg, mine damer.
Marki des Arcis ba meg annonsere ham.
Han er her. Vis ham inn.
Jeg ba ham være overrasket over å se dere
og å unnskylde seg før han godtar å bli med på middagen.
La oss se hvor flink han er. Spis.
Marki.
Er dere her?
Jeg visste ikke at dere spiste. Jeg er ikke kledd for det.
Jeg besøkte en venn som vil selge eiendommen sin,
og på vei tilbake tenkte jeg at hvis De fikk høre at jeg var her
uten å hilse på, ville De gi meg skjenn.
Bra, marki. De er svært velkommen.
Kjenner De Madame de Joncquières og hennes datter?
Har De glemt det?
Vi møtte dem på tur i kongens hage.
Jeg husker det.
Jeg skal ikke forstyrre, mine damer.
La meg gå.
Skal De gå, marki?
Jeg vil ikke trenge meg på.
Hva om jeg ble sint hvis De gikk så snart?
Å gjøre Dem sint er det siste jeg vil.
Før De forstyrret, snakket vi om libertinerfilosofer.
De har perfekt timing.
Hvorfor meg?
Ja.
De har studert dem, hva?
Nei.
-Ikke vær beskjeden. -Madame.
Nei, jeg... De...
De tar feil.
Har De ikke studert dem for å fordømme dem?
Å, jo. Selvsagt. Vel...
Litt.
Hvorfor synes De at de er så fæle, marki?
Vi synes det samme som Dem.
Men jeg...
-Jeg har ikke... -Mange libertinere er enige om
at filosofien deres er bedre enn religion
til å gjøre folk lykkelige. Hva sier De til det?
Vel...
-Vi lytter. -Ja. Så...
Nytelsen... Søken etter nytelse...
...er kilden til all vår ulykke.
Libertinere er barn.
De tenker bare på tilfredsstillelse.
Men hvor mange tårer
gir et øyeblikks nytelse?
For et fint bilde, madame.
Og svært sant.
Nytelse krever nytelse. De er evig misfornøyde.
Og evig ustadige, eller hva?
Og evig triste.
Evig opptatt av begjær, ikke sant?
Ja.
La meg stille et spørsmål.
I går spurte min datter om søken etter det sublime
er noe man må kjempe imot.
Hva skulle jeg si?
Mademoiselle...
...det sublime avhenger av vår skaper.
Det sublime er ingen lidenskap, men en følelse.
En følelse som treffer vår sjel og på et øyeblikk,
et svimlende øyeblikk...
...viser oss absolutt sannhet.
Man hører den guddommelige kjærlighets nyanser
som om en bare har spist skriften.
Ble De ikke fristet av presteskapet?
Tilgi meg, madame.
Jeg sa at middagen ville bli kort, for slik er dagene våre.
Jo, De sa det.
Dere må ikke glemme deres plikter på grunn av meg.
Men først vil jeg gi Dem teksten jeg nevnte i sted.
Bli med meg.
Mademoiselle...
...ble Deres spørsmål besvart?
Ja, monsieur.
Sjeler som er interessert i det sublime...
...er de beste.
Mademoiselle.
Deres mor venter.
Farvel, madame.
Farvel, monsieur.
Farvel, mademoiselle.
For et herlig barn.
Ja.
-Hvordan var jeg? -De var perfekt, marki.
Jeg ble nesten overbevist av Deres argumenter.
Kunne de ikke ha blitt en stund til?
Får jeg bare kritikk?
Hvilken kvinne i Paris ville ha gjort det?
Beklager, madame. De er unik.
De er min eneste venn. Jeg er så utakknemlig.
Hva med hjertet Deres?
Jeg må ha piken,
ellers forgår jeg.
Jeg ba Dem om å glemme det, min venn.
Vi har vel møttes, mine damer?
Vi spiste middag hos Madame de La Pommeraye.
Mine damer.
For et sammentreff.
Det er forseglet så De kan lese det først.
Fikk dere det av presten?
Ja, madame.
Hun fikk det etter skriftemålet.
Det skulle åpnes i hemmelighet.
Hvordan rettferdiggjorde han det?
Han sa at sjarm er en av de farligste gaver
Gud kan gi en kvinne.
Ingen mann er likegyldig, og alle vil lede henne inn i fristelse.
Så sa han at bare en ærlig mann kan beskytte henne.
For en skurk. Og hva sa De?
Jeg tiet, madame.
Han sa at Herren våket over henne,
for en herre med en vakker sjel
hadde lagt merke til henne og blitt rørt av hennes nåde.
Kjære marki. Slik finansierer De kirken.
Bra. Jeg er fornøyd.
Fortsett å gå i kirken. Ber presten om et svar,
si at De ga brevet til Deres mor, som brant det.
Så dum jeg var. Jeg er desperat, madame.
Jeg bønnfaller Dem. Jeg trenger Dem.
Gi meg råd. Hvordan snakker jeg med dem uten å støte dem?
Jeg gjør ingenting uten Deres tillatelse.
Det er ingenting å gjøre, marki.
De får ikke piken. Det er over.
Tilgi meg for at jeg kom, madame.
Men jeg visste ingen annen måte.
Jeg forstår hvor støtt De ble av brevet, men...
...tro meg når jeg sier at det var inspirert av oppriktige
og ærlige følelser.
Min hensikt er å tilby Deres datter de beste omgivelser.
Jeg vil bevare hennes rene sjel
fra en verden full av ondskap og umoral, madame.
Intet annet ansikt har vekket slik godhet i meg.
Her er et garantibrev
som gir Dem krav på en inntekt på 600 Louis.
De kan bruke dem som De vil.
Hvis De ikke bruker dem på komforten de misliker,
kan De bruke dem på de uheldige De ber så mye for.
Mademoiselle...
...her er noen diamanter, valgt ut for sin renhet...
...som et tegn på min kjærlighets renhet.
Farvel.
Mitt liv er i Deres hender.
Bør vi ikke si ja, madame?
Vil De si ja?
Med Deres tillatelse, madame.
Nei. Vi er ikke der ennå.
Hva mer kan vi håpe på?
Det er mye for kvinner som oss.
Det er ikke nok..
Dette kan sikre vår lykke, madame.
Det er ikke tilstrekkelig.
Det er for risikabelt å håpe på mer.
Sett dere.
Ta penn og papir og skriv et svar fylt av stolthet og indignasjon.
Jeg gir ham det.
Ikke si noe.
Jeg er for snill, marki.
De plotter bak min rygg, og jeg skal tie?
De skulle ha sett hvor støtt damene ble av Deres gest.
Jeg presenterte Dem som...
...min venn og en ærlig mann.
Jeg skammet meg.
Tilgi meg.
Jeg ber om tilgivelse, madame.
Piken er vakker og dydig. Må De forfølge henne?
Hvordan ble jeg Deres medskyldige?
Kast Dem for mine føtter og be om tilgivelse, marki,
og lov å la mine venner være.
Tilgi meg, madame.
Hjelp meg.
Kjærligheten endrer vår natur.
Jeg må ha piken.
Se hva jeg har blitt.
Hjelp Deres venn.
Jeg har allerede sagt det. Glem henne.
Her er skjøter på to hus
og en inntekt tre ganger større enn den forrige.
Vel, madame?
Hva sier De?
Kan De ikke si noe som gir meg håp eller fortvilelse, madame?
Er det for lite, madame?
Da jeg forlot Dem sist,
sa jeg at mitt liv var avhengig av Dem.
Kanskje jeg burde ha sagt at det ikke var min skjebne...
...men min helse.
Må Gud la meg treffe Dem igjen.
Ikke gråt. Skriv, madame.
Jeg ber Dem, madame.
Han ofrer halve formuen. Er det ikke nok?
Bare en prins er så gavmild.
Det er for mye for Dem og for lite for meg.
Bare skriv.
Ha nåde, madame.
Skriv, madame. De vil få kompensasjon.
De har gjort ham gal, markise.
Gratuler Dem selv med hevnen.
Gratulere meg selv?
Når målet er så nært?
Har De ikke oppnådd det ennå?
Nei.
De er svært mystisk.
Vil De få ham til å gi bort mer av formuen sin?
Vil De ruinere ham?
Hva mer vil De?
Jeg vet ikke hva De tenker på, men De virker selvsikker.
Vær forsiktig.
Nyt seieren over markien og ikke be om mer.
Hvor mange konger har dødd av å være for sikre?
Jeg er allerede død.
Hva har jeg å frykte?
Marki.
De er allerede tilbake.
Skulle De ikke bli et år?
Kjeder ensomhet og bøker Dem?
De tre ukene var som tre år, madame.
Jeg er aldri lykkelig.
Jeg skal begå den største dumhet en mann som meg kan begå.
Jeg skal gifte meg, madame.
Marki. Det er alvorlig, og må vurderes grundig.
Jeg tenker bare på én ting. Jeg kan ikke bli mer ulykkelig.
De kan ta feil.
Derfor vil jeg at De...
...skal forhandle for meg.
Besøk moren og datteren, snakk med moren,
finn ut om piken, og fortell meg hva de vil.
Trå varsomt, marki.
De satser Deres formue og rykte.
Det er ingen vei tilbake.
Tenk på spotten fra de som står Dem nær
og de som ikke forstår hvorfor De vil gifte Dem.
De vil aldri kunne love å gifte Dem med en annen,
slik De ofte gjorde.
Husk at hennes sjarm vil blekne.
De kjenner ikke hennes natur, men De må leve med den
for resten av Deres liv.
Jeg har tenkt på det om og om igjen, madame.
De er en god venn...
...som vil rive lidenskapen fra meg.
Men da må De rive ut mitt hjerte.
Takk, madame.
Gratulerer, mademoiselle.
Madame hadde rett.
Vår tålmodighet ble belønnet. Barnet mitt.
Markien vil gifte seg med Dem.
Hva er det, barn?
Gled Dem med meg.
Hva bekymrer Dem?
Vi får både formue og navn.
Mor.
Det var aldri snakk om ekteskap.
Jeg trodde madame ville la markien få svi for sin ustadighet.
Madame er glad i oss.
Hennes godhet har overvunnet hennes hat for markien.
Tilgi meg.
Jeg klarer ikke å være takknemlig.
-Jeg liker henne ikke. -Hvordan våger De?
Ble ikke madame rørt av oss? Har hun ikke vært snill?
Er ikke vi snille?
Ikke glem hvor vi kommer fra.
Det har jeg ikke.
Men kundene våre visste hva vi var.
Madame arrangerte ekteskapet for Deres beste.
Hva er bra med å gifte seg med en mann vi lurer?
De får en god stilling.
Er det hederlig å bryte et bud og bruke livet på å lyve for en mann?
Glem budet.
Alle ekteskap er arrangerte,
og det er det ikke noe galt med.
Det vil gjenopprette Deres verdighet.
Er det verdig å late som å elske?
Avtaler blir til følelser etter hvert.
De vil bli glad i ham.
Hadde jeg blitt glad i markien, ville min skjebne blitt enda verre.
Hvorfor sier De det?
Det er ondt å lure en uskyldig, og enda verre å lure en mann man elsker.
Kan man elske noen og lyve for ham?
Mor...
...hvis markien visste hvem vi var...
Han kan drepe oss.
Madame.
De har ikke sagt noe. De virker så fjern.
Tilgi meg, monsieur.
Likte De seremonien?
Ja, monsieur.
De er blek. Er De syk?
Ja, monsieur.
De skal få gå tilbake.
Tilkall meg når De vil.
Vent.
Får jeg se Dem smile?
Takk.
La meg og min datter være.
En siste ting. Jeg tok med dette.
Ikke glem at markien tror De er uskyldig.
Spill uskyldig så godt De kan, og bruk denne
slik at han ikke mistenker noe om jomfrudommen din.
Hell det på lakenet.
Barnet mitt...
Jeg forstår ikke.
Har De ikke vært med på verre enn dette?
Nei, mor.
Jeg har aldri hatt det verre.
Jeg tror...
Herren straffer meg for å ha spilt hans tjener.
Hysj.
Hold Herren utenfor.
Han redder oss ikke når vi ber til Ham.
Hvorfor skal Han bry seg om å straffe oss?
Hva er De redd for?
Jeg trodde De likte markien.
Jeg liker ikke meg selv.
Ta Dem sammen.
Og hør på meg.
Jeg liker ikke alt dette, men glem å mislike løgner og bedrag.
Verden er bygget på løgner.
Den ble skapt av det. Vi må tilpasse oss.
Generasjoner har gjort det før oss.
De klarer det også.
Det vet jeg.
Madame...
De er plutselig i huset og sengen til en fremmed.
Ta det med ro.
Uskylden skal ikke tas fra Dem.
Ikke før De føler det samme som meg, som gir to elskende nytelse.
Madame, jeg gjør ingenting for å tvinge Dem.
Bli kjent med meg.
Hallo, kjære venn.
De var da munter, marki.
Jeg er for beskjeden til å spørre om hvorfor.
De tar feil.
Er det hennes skjørhet eller hennes edle sjel?
Jeg vil ikke være en som benytter seg av sine rettigheter.
-De gjør narr av meg. -Tvert imot. Jeg fryder meg.
Renhet er visst smittsomt.
Eller så er det en glede i å utsette nytelsen.
Ja, nettopp.
Tilfredsheten er ofte tilsvarende tålmodigheten.
De har vel ikke glemt at De og familien skal bli med meg?
Nei, jeg ventet Dem. Jeg syntes det var fint.
Jeg gleder meg til kongens hage. Er det dit vi skal?
Ja, det er der De skal få bryllupspresangen.
Jeg husker godt at De møtte Deres hustru i hagen.
Min hustru.
Det klinger så merkelig og nytt.
De blir vant til det.
Hvorfor gifter De Dem ikke?
Med hvem?
Hvem vil sverge troskap til meg?
Man klarer seg uten en ektemanns troskap.
Men hvis min var utro, ville jeg nok gjøre noe.
Og jeg er hevngjerrig.
De ville nok tatt hevn.
Vi kan kjøpe en herregård sammen.
Vi fire hadde blitt hyggelig selskap.
Det høres herlig ut, men jeg gifter meg ikke.
Den eneste jeg var fristet til å gifte meg med var...
Meg?
Jeg kan tilstå det nå.
Hvorfor sa De ikke det?
Det var jo lurt.
Hun De giftet Dem med passer Dem bedre.
Min kjære hustru.
Markisen har en overraskelse.
Hun skal ta oss med på tur.
Kom igjen.
Vel, markise.
Seremonien i går var vakker og vellykket.
Med en blanding av enkelhet, nåde og alvor som ga den en glød.
Følte De det der De satt?
Ja, marki.
Vær stolt av seremonien. Den gjorde inntrykk.
Jeg håper De vil huske den lenge.
Utvilsomt.
Hvilken vei tar kusken til kongens hage?
Han kan noen snarveier.
Jeg vil ikke irritere Dem, men kusken hørte nok feil.
Han hørte meg godt.
Vi er nesten fremme.
Slik.
Vi er fremme.
Spøker De, Madame?
Hva driver De med? Hvorfor er vi utenfor en rønne?
Hva er galt?
Hvorfor så triste fjes?
-Madame. -Ja?
Dere først, mine damer.
-Vær så snill, madame. -Ut med dere.
Hva slags tone er det, madame?
Tonen som passer slike kvinner.
På tide å gå ut.
Kom igjen.
Hva er dette?
Å få se hvor Deres hustru og svigermor jobbet
i flere år som Madame og Mademoiselle d'Aisnon.
Jeg forstår ikke, madame.
Familien Deres kan forklare selv.
Madame?
Snakket markisen sant?
-Kjenner De dette stedet? -Nei.
La meg forklare, monsieur.
Min far var Baron Obolensky,
og min mor Hertuginnen av Demontoy.
Jeg skulle gifte meg med Hertugen av Grimaud, men jeg...
Ja, monsieur.
Madame snakket sant.
Min mor og jeg jobbet her.
Ikke De, min hustru.
Jo, monsieur.
Og hva gjorde De her?
Svar meg.
Folk kunne tilbringe natten med oss.
Hvis dere leker med meg...
...er det upassende, madame.
Upassende?
Synes De det?
De tok en ærlig kvinne og ble lei av henne.
Kvinnen var meg.
Jeg fikk Dem til å gifte Dem med en De fortjener.
Gjorde De...?
Hvis andre kvinner hadde mer selvtillit, hadde de gjort det.
Så hadde menn som Dem vært mindre vanlig.
-Hva med vennskapet vårt? -Hvilket vennskap?
Marki,
De er så opptatt av lyster at De ikke ser andres hjerter.
De ser ikke gjennom sløret anstendigheten pålegger oss.
Hvis en plaget sjel smiler til Dem,
tenker De ikke over hva som plager dem.
Var det et spill?
Det vil more hele Paris.
Marki.
Hvordan våger De, madame?
Tråkk på meg og knus meg, for jeg har fortjent det.
Men hør på meg.
Gå eller frykt for Deres liv.
-Hør på meg. -Jeg vil ikke høre.
-Gi meg et øyeblikk... -Madame.
Ikke kom nær meg...
...ellers vet jeg ikke hva jeg gjør.
Madame...
Hvorfor?
Hvorfor svek De oss?
Jeg svek dere ikke.
Jeg holder mitt løfte. En pen sum venter på Dem.
Jeg snakker om vår ære.
Min datters ære,
som De lovet å redde.
Er det ikke en ære å være mine medsammensvorne?
De, som ble forrådt av en mann, kan nyte at De var en del av planen.
Hadde alle kvinner vært som oss,
hadde det vært en større ære å være kvinne.
Jeg føler med Dem, marki.
Det er for galt at kvinnene, som så ofte hedres,
kan fornedre Dem slik.
Ikke la det bekymre Dem.
Legg fra Dem alvoret og glem hva folk sier.
Bli Deres gamle jeg.
Unna vei.
Slipp meg inn.
De kom nettopp med henne.
Hun lå i Seinen. Hun puster fortsatt.
Hva venter du på? Få alle sammen ut.
Jeg tror de venter på belønning.
Det er mye for en hore.
Jeg betalte mindre.
Håper hun så bedre ut.
Gå, mine herrer.
Ut.
Jeg er sulten. Gi meg mat.
Hva nå?
Hva?
Hun kom til seg selv, men så besvimte hun igjen.
Legen vet ikke om hun overlever.
Stopp.
Spill noe annet.
Nei.
Noe annet.
Se hva det var.
Monsieur, det er madame.
Hun rømte mens kammerpiken sov.
-Slapp hun unna? -Vi tok henne med tilbake.
-Ville hun flykte? -Ja, monsieur.
Tenn opp på kontoret. Jeg vil treffe min hustru.
Kom inn.
Hvis De hadde nok styrke til å flykte,
har De nok til å høre på meg.
Min ære lar meg ikke forlate min hustru og hennes mor
uten penger eller tak over hodet i Paris.
Si til Deres mor at hun får et hus i Rouen og inntekt.
Takk, monsieur.
Jeg er ikke ferdig.
Kom og sett Dem.
Nei, monsieur.
Jeg kan ikke...
...nærme meg Dem eller De meg.
-Det sa De selv. -Jeg angrer, madame.
De er ikke ond.
De ble lurt på grunn av svakhet og autoritet.
Løy De ikke og gikk med på ekteskap av tvang?
Jo, monsieur.
Jeg har andre prinsipper.
Jeg misliker ekteskap uten kjærlighet.
De får Deres frihet tilbake.
De kan beholde navnet og bo hvor De vil.
Tenk Dem om og si ifra.
Monsieur...
Gi meg husets mørkeste hjørne som Deres hustrus bolig.
Jeg blir der uten et knyst.
De er fri, madame.
Jeg blir bare fri når De kan dømme meg...
Når De kan se inn i mitt hjerte og se at jeg hater løgn.
Jeg blir fri dagen De ser hvor lite jeg likte det jeg gjorde.
Jeg tror Dem, madame.
Og hvis jeg sa...
...noe ydmykende...
...er jeg lei for det.
Vær trygg...
...på at min hustru...
...aldri mer får høre noe ydmykende.
Jeg kan skjule meg for alltid.
Si ifra, så drar jeg.
Deres lykke er ikke ødelagt. Glem meg.
Jeg har tilgitt Dem, madame.
De tror meg ikke.
Madame.
Jeg ber Dem, madame.
Reis Dem.
Kom, markise.
Kom.
Madame des Arcis.
Jeg er straks tilbake.
Madame.
-Forlater De Paris? -Madame.
Har Madame de La Pommeraye sendt Dem som spion?
Nå tøyser De, marki.
Jeg er en venn av baronessen.
Jeg trenger ikke å spionere.
Ryktene er så detaljerte.
De kjenner meg, marki.
Min vennskap med Madame de La Pommeraye gjør meg ikke medskyldig.
Deres ulykke gleder meg ikke.
Min hustru og jeg flytter på landet.
Vi blir til det ikke er konsekvenser for henne og meg.
Nye skandaler fjerner gamle.
Vær tålmodig. Folk glemmer Dem.
Takk, madame.
Forresten.
Treffer De Madame de La Pommeraye,
så takk henne.
Takke henne?
Hun gjorde meg en tjeneste.
-Hva snakker De om? -Det beste man kan gjøre for et par.
Det ville vært dumt å skylde på Madame de La Pommeraye.
Da hadde jeg ikke truffet min hustru.
Jeg...
Jeg var hos baronessen forrige uke.
Å ja? Hvordan hadde hun det?
Bare bra.
Det er lenge siden.
Bor hun i samme hus?
Ja visst.
Vis-à-vis Marki des Arcis.
Det stemmer.
Jeg traff ham her om dagen.
Hvem, da?
Markien.
Virkelig?
Snakket De med ham?
Jeg er for nysgjerrig, men...
De er min venn.
Han skulle på landet. Han skulle inn i vognen.
Han kom for å hilse.
Var han alene?
Var hans hustru der?
Nei.
Jeg hørte at hustruen var med.
Jeg husker det godt. Han var alene.
Folk finner på ting for å spre rykter.
Han var alene.
Like alene som Dem.
Det hadde ikke spilt noen rolle.
Jeg har funnet fred.
Tekst: John Friberg